![](https://ir.lv/wp-content/uploads/2017/09/f64_100629_kreipans_013.jpg)
Divas stundas Pasaules futbola čempionāta tiešraidē kopā ar sporta komentētāju Anatoliju Kreipānu
Es biju pārliecināta, ka, vadot tiešraides, Anatolijs Kreipāns sēž Zaķusalas televīzijā plašā telpā, un viņam apkārt, gluži kā Džeimsa Bonda slepeno aģentu birojā, ņirb milzīgi TV ekrāni, kuros var saskatīt pat sportistu apavu šņores un ar pieskārienu regulēt skatu uz spēles laukumu.
Nav tiesa. Kabūzītī var knapi apgriezties. Deviņi kvadrātmetri, varbūt desmit. Uz komentētāja pults – neliels dators un divi televizori. Viens, pāris plaukstu platumā, kurā rit spēle, kādu to redz skatītāji. Otrs – ar nedaudz lielāku ekrānu, kurā lūkojoties Kreipāns komentē spēli.
Ir 22.jūnija vakars. Uz Francijas un Dienvidāfrikas spēli Kreipāns ieradies, uzvilcis dzīvespriecīgi violetu kreklu. Jāņu garajās piecu dienu brīvdienās, kamēr citi dzēra alu pie ugunskura, Kreipāns gatavojās kārtējam futbolam.
«Tā nav problēma! Nosvinēs nākamgad,» viņš omulīgi saka. Īpatnējo, mazliet lauzīto daugavpilieša tembru aizvērtām acīm atpazītu deviņas desmitdaļas TV skatītāju.
Pieticīgajā sporta komentētāja telpā pie TV pults Kreipāns nesēžas šā tā. Pirms tam pedantiski, kā savu darbu mīlošs bibliotekārs, uz galda un apkārt sabīdītajiem pāris krēsliem izvieto žurnālu un aprakstītu lapu kaudzītes. Dažām nodzeltējuši stūri, tās vēl no 1998.gada spēlēm un senākām.
Kreipāna informatīvo materiālu skapis redakcijā vai lūstot. Visu svarīgo un interesantāko viņš saglabā. Īstajā brīdī Kreipāns kā ar Micheline zvaigznēm apbalvota restorāna šefpavārs izvelk kādu faktu, piemet šķipsniņu kāda cita, tad vēl, «sablenderē», un, lūk, – piesātināta tiešraide gatava!
Teju trīsdesmit gadu laikā, kopš viņš komentē sporta spēles (futbolu – divdesmit gadu), Kreipāns vēl nekad nav ieradies uz tiešraidi, nebūdams rūpīgi sagatavojies. «Tā es nevaru,» viņš saka.
Rit pēdējā minūte pirms spēles sākuma, kabūzī iespīdas sarkanā spuldze, kas brīdina par ēteru. Vēl paspēju pusčukstus pavaicāt: vai kādreiz, «ejot gaisā», kolēģi ir sasmīdinājuši vai iedunkājuši tā, ka jāsalecas? «Neatļaujas,» Kreipāns atčukst pretī. Tad enerģiski sakustas, iedzer malku ūdens un kārtīgi izkrekšķinās. «Labvakar, futbola līdzjutēji!»
GAN KRITIZĒ, GAN JŪSMO
Biju vīlusies, neatrodot tviterī Anatolija Kreipāna profilu. Pirms Vācijas un Anglijas spēles būtu gribējies futbola komentētājam aizsūtīt ziņu: kas uzvarēs? Futbola erudīti tagad var smieties. Tas nav nopietns jautājums! Tomēr tiešraidēs Kreipāns prot piesaistīt arī to skatītāju uzmanību, kuriem par sportu nav ne lielas izpratnes, ne arī intereses.
«Par šamaņiem mēs kādreiz vēl parunāsim. Šis temats vēl nav skarts,» svētdienas naktī pēc Argentīnas spēles ar Meksiku skatītājiem piesolīja Kreipāns.
Gluži kā Maradona ar bumbu viņš veikli izspēlē pārsteidzošus faktus par futbolistu dzīvi un karjeru, «nezaudē bumbu», ja no stāsta pēkšņi jāpārlec uz situācijas izklāstu laukumā, un «uzdriblē» asāk, kad notiek nejēdzības.
Tviterī es neatradu Kreipānu, toties izlasīju viedokļus par viņu. Vieniem netīk sporta komentētāja augstprātība – neviens par futbolu nezinot vairāk kā viņš. Citiem plašais informācijas klāsts tieši patīk.
Kāds raksta, ka Kreipāns «iemieso Latvijas žurnālistikas problēmas kopumā: analīzes trūkums, moralizēšana, fokuss uz dzelteniem faktiem, ne būtību».
Pasaules kauss futbolā kādu Delfi komentētāju pamudinājis veltīt Kreipānam teju vai eseju, par kādu var sapņot katrs žurnālists: «Jebkura līmeņa futbola pārraide, ja to nekomentētu Anatolijs, būtu pielīdzināma frīsbija amatieru treniņa līmenim. Kurš vēl spēj nokritušu futbolistu mudināt, sakot: «Ir jāceļas un jāturpina spēlēt!»? Kurš vēl zina 94% pasaules izlašu futbolistu radurakstus, radurakstu hobijus un sasniegumus pamatskolas deju sacensībās? Kā medus klausītāju ausīs ielīst Anatolija Kreipāna stāsti par laukumā uznākušā nevienam nezināmā futbolista vectēva sasniegumiem alpīnismā tālajā 1947.gadā. Kurš vēl spēj no galvas citēt vācu izdevuma Kicker rindas (septiņu sezonu numurus)? «Ir tāda paruna futbolā, kuru tie līdzjutēji, kas ilgstoši seko futbolam, noteikti zinās, – kura komanda pirmā trāpa pa vārtu stabu vai pārliktni, tā zaudēs!» – tā tikai Anatolijs spēj piesaistīt. Viņam ir oriģināla frizūra, nepārspējami joki. Viņu zina un mīl visi cienījamie līdzjutēji visos Latvijas nostūros. Viņa pārliecināšanas spējas ir tik fenomenālas, ka ilggadējais futbola tiesnesis Pjerluidži Kolina pats noticēja, ka ir Fantomass un pameta tiesāšanu. Kā nu ne, ja ikvienā pārraidē Anatolijs atkārtoja: «Diskusijas ar Fantomasu par brīdinājuma piešķiršanu ir liekas!» Tikai Anatolijs dzelteno kartīti uzmācīgi definēja kā plāksteri. Anatolijs ne tikai pārzina futbolu un spēj iedvesmot – viņš ir muzikāls, un debijas singls pēc Latvijas izlases iekļūšanas Eiropas čempionāta finālturnīrā to apliecina. Kā var aizmirst dziesmas vārdus: «Nedrīkst nokavēt ar maiņām!» Dziedoša futbola vācelīte ar biatlona piesitienu un [sprintera] Useina Bolta ātruma reakciju uz pārkāpumu futbola laukumā. Anatolijs Kreipāns ir fenomens.»
Unikālus informatīvos materiālus Kreipāns velk ārā kā no Dena Brauna romānos aprakstīto slepeno brālību bibliotēkas.
«Reizēm var redzēt, ka viņš kož sev mēlē, lai neizstāstītu visu, ko zina. Par informācijas daudzumu, kas viņam ir, es Kreipānu apbrīnoju,» saka sporta žurnālists Dāvids Ernštreits. Ja kādreiz viņam vaicā, kad pats komentēs tiešraidēs, Ernštreits sakot – kad zinās tik daudz kā Tollijs!
VAI KREIPĀNS IR VISUR?
Portāla Parsportu.lv redaktors Arturs Vaiders teic, ka Kreipāna stiprā puse ir enciklopēdiskās zināšanas un fanātiska interese par sportu.
Sporta komentēšanā gan Latvijā, gan pasaulē populāri ir divi paņēmieni. Pirmais ir tā sauktais stāstnieka, kurš milzum daudz zina, spēj ik brīdi skatītājiem pasniegt kādu jaunu informāciju par visu, kas saistīts ar sportu, sportistu dzīvi un darbu, – tas ir Kreipāna gadījums. Un otrs – profesionāļa piegājiens, kad spēli komentē, piemēram, izbijis sportists, kurš zina to no iekšpuses, spēj analizēt laukumā notiekošo. Šo paņēmienu Kreipāns tikpat kā neizmanto, un ir skatītāji un sporta erudīti, kuriem tas nepatīk.
«Reizēm vārtu gūšanas momentus viņš pamana pēdējā brīdī. Tad šķiet – vai nebūtu labi, ja spēli ar viņu kopā komentētu vēl kāds, kas vairāk analizē laukumā notiekošo. Jautājums, ko par to teiktu Anatolijs? Vai viņš tomēr nav solists,» – tā Dāvids Ernštreits.
Vaiders uzskata, ka TV tiešraides tikai iegūtu, ja kopā ar Kreipānu spēles komentētu vēl kāds. «Ne tāpēc, lai Anatolijam būtu mazāk darba, bet skatītājiem būtu vēl interesantāk.» Lielisks piemērs esot volejbola tiešraides Latvijas televīzijā, ko komentē Melderis un Timermanis. Pasaulē spēles mēdz komentēt arī trijatā.
Kāpēc TV studijā Kreipāns ir viens pats, turklāt komentē spēles pat vairākās televīzijās, raksta par sportu Neatkarīgajā Rīta Avīzē, dažādos portālos? Arturs Vaiders domā, ka redaktoriem tā ir drošāk, zinot Kreipāna darbaspējas, atdevi, erudīciju. «Zina, ka viņš izdarīs.» Ir mazāks risks, nekā pacensties atklāt jaunus talantus. Lai arī Kreipāna talantu un profesionalitāti ciena, Vaiders atzīst, ka brīžiem ir sajūta – Kreipāns ir visur.
No kolēģiem sporta žurnālistikā viņš dzirdējis un arī pats tā domā, ka pārslodzes dēļ Kreipāna komentēšanā dažkārt jūtama rutīna, vai arī, kā hokeja spēļu gadījumā, zināšanas nav tik pamatīgas. «Bet redaktori uzskata, Kreipāns jau nokomentēs! Ko no komentētāja var prasīt, ja ir desmit spēles gadā,» saka Vaiders.
Sporta jomas, kurās Kreipāns orientējas lieliski, ir futbols, spīdvejs un handbols.
Daugavpils rajona Naujenē uzaugušais Kreipāns skolas laikā futbolu spēlējis pats. Tomēr ātri sapratis, ka karjeras lielajā sportā nebūs. Intereses, dotības nav bijušas tik lielas. Pēc Daugavpils Valsts ģimnāzijas beigšanas viņš devies uz Rīgu, lai studētu Latvijas Universitātē žurnālistos.
Skolas gados Kreipāns izlasījis milzum daudz grāmatu. Ne tikai ar sportu saistīto literatūru, arī klasiku. Zināšanas par sportu bijušas vērā ņemamas. Studiju laikā arī radusies iespēja rakstīt presē. Tolaik hokeju pārzinājis pat labāk nekā futbolu – skolas gados par to ļoti interesējies. Taču redakcijā hokeja lauciņš jau bijis aizņemts. «Droši vien tāpat kā tagad par mani domā: tur jau Kreipāns priekšā,» pieredzējušais sporta komentētājs nosmejas. Viņaprāt, jaunajiem ceļā neviens nestāv – vajag tikai mēģināt! «Arī es visu sasniedzu pats saviem spēkiem.»
Francijas un Dienvidāfrikas spēles laikā, sēžot Kreipānam blakus pie pults Latvijas televīzijā, mēs ar fotogrāfu velti gaidām, kad komentētājs beidzot ieķersies ar abām rokām matos vai palēksies krēslā. Kreipāns ir ieturēts. Pats gan saka – ja mēs būtu klāt spīvākā spēlē, tad gan dzirdētu, kā viņš kliedz.
Kreipāna stiprā puse ir un paliek stāst-nieka talants. Pirms pāris gadiem kādas tiešraides laikā pārlūza vārtu stabs – to laboja stundu. Neapskaužama situācija komentētājam, teiksit? Tikai ne Kreipānam! Šī bija viņa zvaigžņu stunda: bez mazākā apjukuma viņš runājis un runājis, izstāstot skatītājiem visu par arēnā notiekošo, sportistiem, treneriem un viņu dzīvi.
KĀ ŠEKSPĪRA IESTUDĒJUMS
Francijas un Dienvidāfrikas spēles laikā Kreipāns kā uz šaha galdiņa figūras veikli pārstumj paša piezīmes daudzu gadu garumā un žurnālus krievu, vācu, spāņu valodā. Atrod īsto, ko taupījis tieši šim brīdim, un zibenīgi nocitē.
Vaicāts, vai tiešam ir poliglots, spējot informāciju sadabūt vismaz sešās valodās, viņš noslēpumaini nosmīn: «Sportā svarīgi ir kontakti ar kolēģiem citās valstīs.»
Kreipāns ir ilgi gaidījis brīdi, kad tiešraidē varēs izspēlēt kārtējo «šaha zirdziņu», un šoreiz tas izrādās fakts, ka Dienvidāfrikas prezidents Džeikobs Zuma arī spēlējis futbolu, sēžot cietumā kopā ar Nelsonu Mandelu. Uz pāris sekundēm izslēdzis studijas mikrofonu, viņš ar labpatiku mums nočukst, ka izdevās.
Ar to vien nepietiek, ka pirms spēles savākti interesanti fakti, no galvas kā reizrēķins iekalti eksotisko valstu spēlētāju uzvārdi. Sporta komentētājs nekad nevar zināt, kāda izveidosies situācija laukumā, vai un cik daudz no iepriekš rūpīgi sagatavotā viņam izdosies atklāt skatītājiem. Ja gribēs izstāstīt par daudz, var aizrunāties un netikt līdzi spilgtāko momentu aprakstam, spēles analīzei. Taču garlaicīgi, pliekani komentēt – tas ir sliktākais, ko tiešraidē komentētājs var izdarīt.
Spēle var būt neinteresanta. Komentārs tās gaitā – ne.
Sporta apskatnieks Arturs Vaiders sporta spēles komentēšanu salīdzina ar Šekspīra iestudējumiem: «Mēs visi esam lasījuši Šekspīru, bet varam skatīties viņa lugu iestudējumus vēl un vēl. Tāpat ir sportā – skatītājs jau pats redz, kas notiek laukumā, bet komentētājs ir tas, kurš rada savu monoizrādi par spēli.»
Izcilākie sporta komentētāji Latvijas vēsturē, piemēram, Gunārs Jakobsons, Juris Robežnieks, Jurijs Pašuba spējuši radīt šādas lieliskas sporta izrādes. Skatītājiem, kas viņus dzirdēja, tās atmiņā vēl tagad, pēc trīsdesmit, četrdesmit gadiem.
Ļoti iespējams, sporta komentētājam aktiera dotības nepieciešamas ne tikai tiešraidē, kontaktējoties ar saviem skatītājiem, bet arī attiecībās ar sportistiem, treneriem, sporta klubu īpašniekiem. Būsi godīgs un ass – uz tevi apvainosies. Daudz vērtīgas informācijas tā var paiet secen. Savukārt būt glaimotājam, cukurūdens lējējam ir pazemojoši.
Anatolijs Kreipāns stāsta, ka viņam kaut kā izdevies būt ar visiem labās attiecībās, vienlaikus nezaudējot pašcieņu un profesionālo stāju. Sportā iesaistītie pieraduši un sen vairs neraujoties pamēģināt – vai ir iespējams Kreipānu uzpirkt, lai stāsta tikai labo, pieklusina slikto. «Ar visiem riskiem, kas sporta jomā ir, viņš labi ticis galā,» saka Vaiders.
Kreipāns pats atzīst, ka halturēt un melot būtu vienkārši kauns. Viņam labā reputācija pārāk daudz nozīmē, lai tā vienkārši to sagāztu.
Sēžot un vērojot, kā Kreipāns strādā, un pēc spēles sarunājoties, man rodas iespaids, ka sports ir visa viņa dzīve. Par privātām tēmām sporta komentētājs nesaka ne vārda. Tikai vēlāk uzzinu, ka Kreipāns bijis precējies, viņam ir divi dēli. Dēls Reinis Kreipāns nodarbojas ar vieglatlētiku un jau guvis panākumus.
Pasaules kauss futbolā beigsies 11.jūlijā. Pēc mēnesi ilga spēļu maratona Anatolijs Kreipāns būtu pelnījis vairāk atpūtas. Taču nekā, viņš jau skaita nākamos darbus augustā, septembrī. Arturs Vaiders smejas, ka Kreipānam dzimšanas diena un Jāņi «izkrīt» katru otro gadu, jo ir vai nu Eiropas čempionāts futbolā vai Pasaules kauss.
Vai kaut kur ārpus Latvijas aizbraukt un atpūsties gribas, vaicāju Kreipānam. Joka pēc pieminu Ēģipti. Viņš atbild: «Darbā jūtos kā zivs ūdenī, te ir mana īstā vieta. Nu, kāpēc zivi jāņem un jāliek smiltīs?»
Šogad Kreipāns svinēja 50 gadu jubileju, bet pamanījās to kaut kā noslēpt. Kad vaicāju par interviju, vien pieticīgi bilda, ka 21.jūnijā viņam mazas svinības, bet 22.jūnijā gan – laipni lūgti, ja vēlaties ko jautāt! Neskatoties uz vēlmi par sevi ārpus sporta neko citiem neatklāt, internetā pār Kreipāna galvu birst apsveikumi. «Es šogad pabeidzu to pašu vidusskolu, ko savulaik Anatolijs. Lepojos,» raksta kāds deviņpadsmit gadus vecs puisis.
.