![](https://ir.lv/wp-content/uploads/2015/09/rp-5.jpg)
Lai dzīvotu ilgu mūžu, ģenētikai ir tikai 20% nozīme, visu pārējo izšķir dzīvesveids. Tā secinājuši Latvijas Biomedicīnas pētījumu un studiju centra zinātnieki, kas pētīja mūsu ilgdzīvotājus
Tekla Šepeļeva 1.februārī, savā 105.dzimšanas dienā, ar gardu muti notiesāja kūkas gabalu un, klausoties mazbērnu un mazmazbērnu dziesmās, malkoja šampanieti. Kūka bija tik garšīga, ka palūdza vēl vienu. Jaunībā Sibīrijā piedzīvojusi bada dienas, Tekla prot novērtēt ēdienu. Arī tagad, kad brūni svītrainā kleita uz viņas kalsnā auguma izskatās pārlieku liela un ap galvu cieši apsietais lakats šauro seju dara vēl mazāku, viņai ir laba apetīte – visu, ko vedekla Staņislava ceļ priekšā, ēd tik nost. Kad istabā paliek viena, klusi skaita rožukroni vai skaļi uzdzied pa kādai dziesmai.
Kas palīdzējis Teklai nodzīvot tik neparasti garu mūžu, viņas tuvinieki nezina. Dzimtā viņa ir vienīgā ilgdzīvotāja. Teklas dzīvē ir bijis daudz pārdzīvojumu un grūtību. Būdama katoliete, viņa nebaidās nāves. Tomēr tā met līkumu ņiprajai sievai. Lai saprastu, kā ilgmūžību ietekmē gēni, Latvijas Biomedicīnas pētījumu un studiju centra pētniece Liāna Pliss četrus gadus pētīja ilgdzīvotības ģenētiskos aspektus Latvijas populācijā. Mūsu valstī tādu kā Teklas kundze nav daudz – tikai 0,3% no visiem iedzīvotājiem. Izpētot ilgdzīvotāju DNS, zinātniece secināja, ka nekādu brīnumu nav – ģenētika nosaka tikai 20% ilgmūžības. Izšķirošais ir dzīvesveids.
Grūta, bet gara dzīve
Lai gan Tekla runā latgaliski, Latgalē viņa nekad nav dzīvojusi. Vecāki pirms viņas piedzimšanas aizbrauca no Līvāniem uz Sibīriju, lai saimniekotu Tomskas apgabalā, apstrādājot turienes auglīgo zemi. Tekla piedzima 1910.gadā un auga kopā ar četrām māsām. Atšķirībā no vairuma Sibīrijas latviešu, kas precējās ar saviem tautiešiem, Tekla ļāvās jūtām un izgāja par sievu pie krieva Ivana Šepeļeva. Viņiem piedzima divi dēli un meita, taču, kad sākās Otrais pasaules karš, Ivans aizgāja karot un neatgriezās. 1947.gadā Tekla viena pati ar trim bērniem nolēma braukt uz Latviju.
«Galvenais iemesls, kādēļ viņa tā izlēma: krievi pret latviešiem izturējās kā pret svešiniekiem. Saukāja par kulakiem. Otrkārt, visas minoritātes, ne tikai latvieši, Staļina laikos piedzīvoja represijas,» apsēdies pretī mammai, stāsta Teklas dēls Valdis. Vecāku dotais vārds viņam bija Vladimirs, bet šeit tas ir latviskojies, tāpat kā Šepeļevu trīs bērni. Teklas astoņi mazbērni, deviņi mazmazbērni un viens mazmazmazbērns ir latvieši.
Teklai ir grūti atcerēties visus savas garās dzīves notikumus, taču viņa uzmanīgi klausās dēla stāstītajā un ik pa laikam iestarpina: «Tai tys beja.»
Spriežot pēc Valda stāstītā, Teklai nav bijis viegls un skaists mūžs. Vēl pirms viņa apraudāja vīru, kurš pazuda karā, daudz pārdzīvojumu sagādāja vecākās māsas traģiskais liktenis: vispirms no asiņu zuduma nomira kautiņā sadurts māsas vīrs, tad māsa, nezināmas slimības nomocīta, izdzisa, atstājot bāreņos divus mazus dēlus. Jaunāko puiku nejauši nošāva vietējie mednieki. Dzīvs palika tikai māsas vecākais dēls, kurš pēc kara kopā ar audžumammu, Teklas jaunāko māsu Annu, arī pārcēlās uz dzīvi Latvijā.
Latvijā māsas apmetās uz dzīvi Talsos. Cik atminas Valdis, sākumā dzīvojuši pus-badā. «Kad mamma gāja uz darbu, sagatavoja mums ēdienu: trīs mazās karotītes cukura šķīvī. Tikai vienu kaudzīti drīkstēju apēst, otras divas jāatstāj brālim un māsai,» atceras Valdis, tagad jau 75 gadus vecs vīrs.
Taču, jautāts, vai Latvijā nebija grūtāk kā Sibīrijā, viņš bez šaubām saka: «Nē! No Sibīrijas laikiem atceros dienu, kad mamma gāja uz darbu un es jau tad izsalcis pieplaku pie loga, gaidot viņu atgriežamies ar ēdienu. Taču mamma, atnākusi mājās, lika mums iet gulēt, bet pati raudāja: «Nav ko dot! Nav ko dot!» Atceros arī, kā Sibīrijā pavasarī pārstaigājām kartupeļu laukus, cerot tur atrast kādu kartupeli, kas palicis rudenī nenorakts. Atrastos saplacinājām un uz plīts cepām. Arī zāli vācām un ēdām.»
Tekla atrada darbu Talsu dzirnavās, kur viņai atļāva saslaucīt uz grīdas izbirušos miltus. Tad bērni sāka ēst klimpu ēdienus un pankūkas, pamazām aizmirstot mūžīgo izsalkumu. Vēlāk Tekla iemanījās talseniekiem šūt drēbes un sāka strādāt šūšanas artelī par vīriešu uzvalku šuvēju, tad jau ģimene dzīvoja pārtikusi.
Talsos Tekla, mūža otrajā pusē strādājot bērnudārzā, nodzīvoja līdz pat 98 gadu vecumam. Kad kļuva grūti par sevi gādāt, bērni vienojās, ka vislabāk Teklai, ko visi sauc par vecomāti, būs Valda un viņa sievas Staņislavas ģimenes mājā Jelgavā. «Pirms 50 gadiem viņa tika uzskatīta par sirds slimnieci. Ārsti toreiz teica, ka sirsniņa ilgi nevilks. Taču tā klapējas tagad tik labi, kā vēl nekad,» stāsta Valdis. Kamēr vien vecāmāte varēja, viņa ik gadu 15.augustā Jaunavas Marijas Debesbraukšanas svētkos bija Aglonas bazilikā. Tekla tic, ka tur viņa tika vaļā no muguras sāpēm. Vienu gadu aizbraukusi stīva, līka, nakti pavadīja bazilikā lūgšanās, bet no rīta mugura nesāpēja. Un nekad vairs nav sāpējusi. Līdz 103 gadu vecumam Tekla tipināja pa māju un dārzu, bet, kad pirms pāris gadiem uz kāpnēm pakrita, apsēdās dīvānā un paziņoja: «Necelšos!» Valdim un mazdēliem nekas cits neatliek, kā Teklu uz rokām nēsāt.
Vedekla Staņislava min, ka, iespējams, ilgā mūža noslēpums ir paļāvība uz Dievu. «Viņa katru dienu nodevās lūgšanām un ir ieaudzinājusi sevī paļāvību uz Dievu, kas padara viņu pārsteidzoši mierīgu. Kad redz, ka esmu nogurusi, vienmēr man saka, lai atstāju visus darbus nedarītus un eju atpūsties,» stāsta Staņislava.
Vai ir ilgmūžības gēns?
Tādi dzīvesstāsti, kāds ir Teklai, jau gadu desmitiem ilgi veidojuši priekšstatu, ka ilgmūžību nosaka labi gēni. Aiz ziņkārības noskaidrot, tas ir mīts vai patiesība, Latvijas Biomedicīnas pētījumu un studiju centra vadošais pētnieks, profesors Viesturs Baumanis un pētniece, bioloģijas doktore Liāna Pliss pirms pieciem gadiem ķērās pie Latvijas ilgdzīvotāju ģenētikas pētniecības.
Projekts, kurā pētīja Latvijas ilgdzīvotāju gēnus, ilga no 2010. līdz 2014.gadam. Lielākoties tajā tika izmantoti anonīmi Latvijas Genoma centra DNS paraugi: 100-150 no piecām dažādām vecuma grupām (18-40, 60-70, 70-80, 80-90 un 90-100). Zinātnieki izvēlējās tikai vecu cilvēku DNS paraugus un salīdzinājumam jaunu un spēcīgu cilvēku DNS, pusmūža ļaudis viņus neinteresēja. Galvenais atlases kritērijs līdzās vecumam – tiem jābūt veselu cilvēku DNS, tas ir, tādu, kuri nav slimojuši ne ar vielmaiņas, ne sirds un asinsvadu, ne onkoloģiskajām slimībām. Cik zināms Teklas radiniekiem, viņas asins paraugi nav nodoti Latvijas Genoma centram.
Galvenais mērķis bija saprast, vai un kā ģenētika ietekmē dzīves garumu. Zinātnieki sen pierādījuši, ka ilgai un skaistai dzīvei vajadzīgs veselīgs uzturs, aktīvs dzīvesveids, gaišs skats uz dzīvi un laba humora izjūta. Piemēram, 2007.gadā ASV Nacionālais novecošanas institūts nonāca pie secinājuma, ka trijās pasaules vietās – Sardīnijā (Itālija), Okinavā (Japāna) un Loma Lindā (Kalifornija, ASV) – iedzīvotājiem ir neparasti garš mūžs. Lai gan viņu dzīvesveidi ir atšķirīgi, ir daudz kopīgā. Tie, kuri gatavojas svinēt jubileju ar trīsciparu skaitli, ikdienā ēd veselīgi, daudz kustas, viņiem ir ciešs ģimenes un draugu loks, un viņi tic labajam.
Tomēr 2010.gadā, kad Liāna Pliss kopā ar kolēģiem nolēma pētīt Latvijas Genoma centra savāktos DNS, zinātnei vēl īsti nebija skaidrs, ir vai nav tāds Metuzāla (Vecās Derības tēls, kurš, pēc Bībelē teiktā, nodzīvoja 969 gadus) gēns. Brīnišķīgs tramplīns Latvijas zinātnieku pētījumam bija amerikāņu kolēģu Elizabetes Blekbērnas, Kerolas Greideres un Džeka Šostaka atklājums, par ko viņiem 2009.gadā piešķīra Nobela prēmiju medicīnā. Šie zinātnieki bija secinājuši, ka DNS daļas, kas atrodas hromosomu galos, – telomēras – ir iespējams pagarināt, ko nodrošina enzīms telomerāze.
Zinātniekiem jau sen bija zināms, ka šūnu dalīšanās laikā telomēras sarūk. Tas notiek nepārtraukti. Kad telomēra «izbeidzas», šūna aiziet bojā. Zinātnieki izvirzīja teoriju, ka šis process saistīts ar organisma novecošanos. Tagad jau ir skaidri zināms, ka tā tas arī ir, bet 2010.gadā Latvijas zinātnieki nolēma izpētīt: ir vai nav ilgdzīvotībai saistība ar ģenētiku? Vai vecāki var nodot bērniem Metuzāla gēnu?
Ģenētika ietekmē, bet…
Tagad, kad pētījums ir pabeigts, Liāna Pliss var apstiprināt to, kas pēdējo gadu laikā pierādīts viņas un daudzos citos pētījumos: ilgdzīvotāju DNS raksturo garas telomēras. Tātad, jā, ilgmūžībai ir saistība ar ģenētiku.
«Interesanti, ka telomēru garums vismazākais bija 60-70 gadus veco cilvēku grupā. Nedaudz lielāks tas bija 80-90 gadus vecajiem, bet stabili garš tas bija tiem, kas pārsnieguši 90 gadu vecumu. Tas nenozīmē, ka novecojot telomēras pagarinās. Gluži otrādi, tās samazinās. Taču garu mūžu lielākoties nodzīvo tie, kuriem ir garas telomēru ķēdes. Tiem, kas nodzīvo līdz 90 un vairāk gadiem, parasti ir piedzimuši ar garām telomērām. Cilvēka dzīves ilgums ir saistīts ar telomēru garumu,» skaidro Liāna Pliss.
Brīnišķīgs atklājums, kas zinātniekus vedināja domāt, ka atliek tikai mēģināt pagarināt telomēru garumu, lai nodrošinātu ilgu dzīvi. Telomerāzes zonā darbojas tikai cilmes šūnas, kuru aktivitāte, cilvēkam novecojot, kritiski samazinās, un endokrīnā dziedzera tīmusa šūnas, kas hormonus pārstāj ražot pusaudža vecumā. Tātad, lai mākslīgi pagarinātu telomēras, vajadzīgas cilmes šūnas un tīmuss. Diemžēl pirmie eksperimenti ar pelēm, mēģinot mākslīgi iedarboties uz telomerāzi, beidzās bēdīgi: visām pelēm veidojās dažādu veidu audzēji. Vēl jo-projām nav izpētīts, kādēļ tā, bet garas telomēru ķēdes raksturīgas ne tikai ilgdzīvotājiem, bet arī onkoloģisko slimību pacientiem.
Otrs būtisks atklājums: ģenētika nosaka tikai 20% no ilgmūžības. «Pārējo dara dzīvesveids – jāierobežo cukuru un tauku daudzums uzturā, regulāri jāsporto,» skaidro Pliss. Arī to viņa secināja, pētot DNS. «Lai gan telomēras ir DNS kodola sastāvdaļa, tam ir sakars ar mitohondrijiem, kas pasargā šūnas no bojājumiem un kalpo kā enerģijas avots. Jo neveselīgāks dzīvesveids, jo labāk brīvie radikāļi tiek cauri mitohondrijiem un var traucēt tam aptuveni 70 proteīnu veidotajam kompleksam, kas sargā telomēru. Visvairāk bojāto mitohondriju redzējām sešdesmitgadnieku mitohondriālajos DNS. Novecošanas procesi 60 gadu vecumā šūnu līmenī sāk strauji aktivizēties, un, ja cilvēks vēl grib dzīvot, viņam jāēd veselīgi un regulāri jākustas. Ja mitohondrijus nepārslogo ar taukiem, cukuriem, lipīdiem, var nodzīvot krietnu mūžu. Novecošana nav tikai ģenētiskais process.»
Pētījumus turpina
Liānas Pliss un viņas kolēģu pētījums tapa laikā, kad pasaules zinātnieki pievērsās telomerāzes pētījumiem cerībā, ka spēs aizkavēt novecošanu. Latvijas zinātnieki nonāca pie tā paša secinājuma, kas noslāpēja daudzu citu alkas pēc brīnuma: ģenētiskais mehānisms liek organismam novecot. Nenovēršami. Stāsti par gēnu mutāciju vai ģenētiskām tabletēm, kas aizkavēs novecošanu, ir tāda pati mistērija kā alķīmiķu mēģinājumi uzburt mūžīgās jaunības eliksīru. «Organisms ir ģenētiski ieprogrammēts novecot, šūnām to dabīgajā ceļā jāiet bojā,» uzsver Liāna Pliss.
Labā ziņa ir tā, ka mūsu vidū ir tādi cilvēki kā Tekla, kuri, spītējot grūtībām un pateicoties labiem gēniem, var nodzīvot cienījamu mūžu. Aptuveni 20% labo gēnu viņi nodod bērniem. Tātad ir 20% iespējamība, ka arī Valdis nodzīvos garu mūžu.
Latvijas zinātnieku pētījumi par ilgdzīvotības ģenētiskajiem aspektiem publicēti vairākos starptautiskos izdevumos. Lai gan tas nav radījis apvērsumu zinātnē, Pliss ir apmierināta ar paveikto. Profesors Viesturs Baumanis, kurš 2010.gadā sāka telomēru pētījumus un līdz pat savai nāvei 2012.gadā tos turpināja, mēdzis teikt: «Bieži vien cilvēki skatās tur, kur ir gaišāk. Taču ir vērts paskatīties tur, kur ir tumšs.» Tādēļ Liāna Pliss kopā ar kolēģiem turpina pētīt subtelomēru rajonu. Viņu interesē, kas notiek ar hromosomas galos esošo struktūru, kad visi telomēras posmi ir noārdījušies.
Iedzīvotāju vidējais dzīves ilgums 10 ilgdzīvotāju valstīs un Latvijā
Valsts Kopā Vīrieši Sievietes
Vidēji pasaulē 67,2 65 69,5
Japāna 82,6 79 86,1
Honkonga 82,2 79,4 85,1
Islande 81,8 80,2 83,3
Šveice 81,7 79 84,2
Austrālija 81,2 78,9 83,6
Spānija 80,9 77,7 84,2
Zviedrija 80,9 78,7 83,6
Izraēla 80,7 78,5 82,8
Makao 80,7 78,5 82,8
Francija 80,7 77,1 84,1
Latvija 72,7 67,3 77,7
Informācija: ANO pasaules iedzīvotāju perspektīvas